EKOLOGIČTÍ ODBORNÍCI, POLITICI A KŮROVEC
"Máme absolutizovat poslání národního parku jakožto přírody nedotčené",
ptají se poradci ministra životního prostředí Josef Běle a Tomáš Hájek
v článku "Ekologičtí fundamentalisté a kůrovec" (HN, 13.4.).
Spor, který je na Šumavě veden, se však dnes netýká národního parku
jako celku, nýbrž výhradně prvních zón, jež tvoří jen malý zlomek jeho
rozlohy. Tyto nejcennější části parku chrání pouze přirozené ekosystémy.
Již skutečnost, že nejsou ochotni rozlišit tyto dvě kategorie, může svědčit
o míře nezaujatosti autorů.
Kontext Běleho a Hájkova komentáře však klade širší otázky: mají být
určité nejcennější plochy - klenoty našeho přírodního dědictví - uchráněny
před zásahy člověka, tedy ponechány přírodním procesům? Takto šetřeny by
měly být první zóny národních parků a některé přírodní rezervace, celkem
něco kolem dvou procent rozlohy státu. Kužvartovi poradci říkají, že nikoli,
protože kůrovce zvládnou jedině motorové pily. Kdo si myslí něco jiného,
je fundamentalista.
Tohoto pejorativního přízviska se tak dostává ředitelům dvou ústavů
akademie věd, odbornému grémiu ministra životního prostředí pro národní
parky, řadě předních biologů několika univerzit i ekologickým organizacím.
Ekologům autoři vytýkají, že nejsou ochotni k ústupkům a jejich postoj
povede ke zneužití kůrovcové kalamity. Jsme přesvědčeni, že žádný ze skutečně
profesionálních ekologů nepřistupuje k odborným poučkám jako ke zjevené
pravdě. Právě naopak. Profesionální přístup by měl být především ve způsobu
kladení otázek a hledání odpovědí. Stále nezodpovězené přitom zůstávají
odborné otázky klíčového významu: Proč nebyly zpracovány výsledky sledování
dosavadního průběhu kalamity? Které funkce lesa jsou zničením stromového
patra kůrovcem narušeny? A konečně ta nejdůležitější otázka: Které funkce
lesa bude plnit paseka lépe než kůrovcem poškozený, přesto však třeba i
jen z 10% žijící porost?
Na otázku nezbytnosti asanačního zásahu proti kůrovci přinesl odpověď
inventarizační průzkum v sousedním Národním parku Bavorský les. Ten přečkal
kůrovcovou kalamitu sice ze značné části "sežraný", zato však s bohatstvím
přirozeného zmlazení nových stromků pod uschlými porosty, které dávají
základ novému, geneticky kvalitnějšímu lesu. To o pustých šumavských holinách
říci nelze. Bavorská správa národního parku přitom ušetřila značné prostředky
daňových poplatníků, jenž naše ministerstvo platí za těžbu, dopravu dřeva
a umělé znovuzalesnění, které přitom potlačuje přirozené selekční tlaky.
Bohužel politizace problému jakoukoliv profesionalitu vylučuje, protože
už samotné otázky jsou zpolitizované.
A právě politických důsledků kalamity se Kužvartovi poradci bojí ještě
více než samotného kůrovce. Právem očekávají, že šumavského hmyzího strašáka
bude i nadále zneužívat lesnická lobby, podnikatelé s komerčními zájmy
v přírodních rezervacích a některé politické skupiny ve snaze omezit pravomoci
ochrany přírody. Logika poradců je zřejmá. Namísto, aby se ministerstvo
životního prostředí snažilo veřejnosti vysvětlit, proč není možné v rezervacích
holosečně rubat lesy či stavět masivní rekreační střediska, raději nátlaku
ustoupí a proti doporučením odborníků obětuje bezzásahový režim první zóny
národního parku.
Jiným důsledkem politizace odborných problémů jsou stále sílíci tlaky
na udělování nejrůznějších výjimek. Tento trend považujeme za ještě více
deprimující - vede k právnímu nihilismu, neúctě k zákonům a obecnému přesvědčení,
že určitými známostmi se dá dosáhnout všeho. Takový přístup odporuje jak
liberálnímu, tak konzervativnímu ekonomickému přístupu. Pravidla mají být
jasná a stejná pro všechny.
Jaromír Bláha, vedoucí programu Lesy Hnutí DUHA
RNDr. František Krahulec CSc., ředitel Botanického ústavu Akademie věd
ČR
19.4.1999