BLOKÁDA ZACHRÁNILA TROJMEZENSKÝ PRALES

Porušení bezzásahového režimu v prvních zónách NP Šumava
 Se záměrem povolit kácení kůrovcem napadených stromů v prvních, tedy nejchráněnějších zónách NP Šumava přišlo vedení správy parku již na podzim loňského roku. Protesty a stanoviska odborníků nenašly na ministerstvu životního prostředí úrodnou půdu. Miloš Kužvart nedbal naléhání ředitelů a dalších pracovníků dvou kompetentních ústavů Akademie věd, desítky předních přírodovědců tří českých univerzit, ekologicky přemýšlejících lesníků, dokonce ani vlastního odborného grémia pro národní parky. Poslechl doporučení politických poradců a doporučil tzv. asanační zásahy rozšířit i do prvních zón parku. Skutečnost, že se jednalo o politické, a nikoli odborné stanovisko, však oficiálně přiznal Kužvartův novo(vy)pečený náměstek Josef Běle až o čtyři měsíce později. Správa parku pak vydala protiprávní cestou rozhodnutí, kterým si kácení v prvních zónách sama povolila. Její rozhodnutí nerespektovalo ani kompromisní doporučení Vědecké rady parku, které asanaci v prvních zónách připouštělo pouze ve výjimečných případech (např. okrajových nepůvodních porostech přičleněných k prvním zónám v rámci arondace hranic). Správa parku se rozhodla zasáhnout proti přírodě i v pralesovitých a ostatních přirozených lesích, jejichž rozpad prostřednictvím kůrovce je součástí cyklu obnovy. Lesní inženýři přitom pozapomněli, že skutečné příčiny zrychlení rozpadu (suché století, oteplování, imise) motorovou pilou podříznout nemohou.
 Hnutí DUHA podalo na postup ministerstva životního prostředí žalobu ke správnímu soudu a proti rozhodnutí správy parku se řádné odvolalo. Správa NPŠ však zrušila odkladný účinek odvolání, takže mohla v polovině květnu začít kácet. Odvolání ministerstvo životního prostředí dodnes nevyřídilo.
 Po vyčerpání všech ostatních prostředků, jak zvrátit nepříznivý vývoj, který zpochybnil samotný smysl existence národního parku, vyzvala skupina odborníků a vědců k akcím občanské neposlušnosti ku záchraně zbytků šumavských pralesů (viz....).

Trojmezenský prales
 Nejcennější horské smrkové lesy pralesovitého charakteru se na Šumavě dochovaly v prvních zónách národního parku č.124 - Trojmezná, č.132 - Smrčina a č.19 - Plesná. Z nich potom tzv. Trojmezenský prales, jehož jádro bylo chráněno jako státní přírodní rezervace již od roku 1933, je největším a člověkem nejméně ovlivněným "horským pralesem" v České republice vůbec. Nebo abychom se vyhnuli bezpředmětným diskusím o původnosti pralesů: Z toho, co u nás lesníci ještě nestihli přeměnit na smrkové monokultury, má Trojmezná v pásmu klimatických smrčin k pralesu nejblíž. V některých místech se zde nacházejí až 400 let staré smrky. K rozpadu pralesovitých porostů prostřednictvím kůrovce zde nedochází plošně, ale skupinovitě. Každým rokem přibyde ve skupinách několik souší, případně vznikají skupiny nové, některé skupiny se i stabilizují. Pod řídce rostlými stromy je dostatečné přirozené zmlazení, které po uvolnění začíná odrůstat (viz. foto). K další fázi obnovy dochází po pádu a částečném zetlení kůrovcových souší, na kterých se saprofyticky uchytávají mladé semenáčky. Velikost této první zóny je 598,94 ha.
 Populace lýkožrouta smrkového zde dosáhla nejvyššího stavu, stejně jako v celém NPŠ, v roce 1996 - napadeno bylo 10 454 m3 (správa parku ani v prvních zónách nepočítá stromy, ale kubíky dřeva). V roce 1997 došlo bez jediného říznutí motorové pily k poklesu napadení na 3 590 m3. Účinnost přírodních regulačních mechanismů zde byla v tomto roce dokonce vyšší (66 %) než efektivita asanačních zásahů (39 %) s následným vznikem velkoplošných holin ve druhých zónách parku. Na otázku, jak je to možné, dodnes nikdo neodpověděl. Souvislý výzkum přírodních faktorů ovlivňujících populaci kůrovce správa parku neprováděla a neprovádí.
 Kácení v první zóně Trojmezná začalo 16.května. K zemi padaly zejména stromy napadené loni na podzim, ze kterých již většina kůrovců vylétla, pod kůrou byli brouci pouze u patek kmenů. Za oběť těžbě padla část první zóny nazývaná Rosenauerův les. Tzv. aktivních kůrovcových stromů bylo ale naštěstí na jaře velmi málo. Rovněž deštivý červen lýkožroutům příliš nesvědčil, a tak začala Trojmezeskému pralesu svítat naděje. Ta uhasla v druhé půli července. Pracovníci správy parku vyznačili k těžbě více než 1500 stromů a bylo zřejmé, že plánovaný zásah by narušil kontinuitu vývoje pralesa do té míry, že by jej jako takový nemusel přežít. Narychlo byla svolána blokáda kácení.
Blokáda
 Svolání blokády trvalo čtyři dni. I během takto krátké doby stihla správa parku nechat porazit cca 1/6 vyznačených stromů. Blokáda začala 27. července 1999. První den zastavili její účastníci těžbu v polovině první zóny od Plešného jezera po Trojmeznou horu. Druhý den odpoledne kontrolovali již celé území až po Třístoličník. Kácení bránili vlastními těly - nejčastěji tak, že se posadili ke stromu, který se dřevorubci chystali právě porazit. Technické pomůcky jako řetězy, lana atd. byly ve skutečnosti použity pouze v jednom případě.
 Správa parku označila blokádu za legitimní, ale nešťastnou formu protestu. I nadále posílala do zablokovaného území dřevorubce, aby zkoušeli kácet. Vzhledem k tomu, že průměrně bylo na blokádě dvacet lidí (jejich počet se pohyboval od 15 do 35) a ke zcela úspěšnému zablokování bylo potřeba přítomnosti minimálně třiceti, podařilo se lesním dělníkům občas několik stromů porazit.
 Po týdnu požádala správa parku policii o asistenci při zjišťování totožnosti účastníků, aby je mohla stíhat za nepovolený vstup do první zóny. Vstup je sem totiž zakázán, aby nebyl narušen přírodní vývoj, a to ani tím, že člověk šlápne na trávu, kapraď či borůvku. V momentě, kdy zde dělníci kácí stromy, kouří a odhazují odpadky, spolu s lesníky vyšlapávají v pralese pěšinky, které uvolňují od padlých kmenů, a to vše bez ministerské výjimky povolující jim vstup, je lpění na dodržování tohoto zákazu v případě blokádníků absurdní. Zásahy policie byly nepříjemné, zejména při použití policejních psů. Někteří účastníci blokády se totiž odmítli legitimovat, protože maximální výše pokuty 10 000 Kč byla hrozivá. Přesto nakonec všichni přistoupili na návrh ředitele Správy NPŠ Ivana Žlábka a předali mu seznam fyzických osob účastnících se blokády. Ředitel Žlábek na oplátku zastavil policejní zásahy. Hnutí DUHA a Ekologický právní servis zaštítili blokádníky pomocí ve správních a případně soudních procesech.
 Blokádu podpořily svou účastí také některé osobnosti kulturního života jako např. úřadující Miss Ceské republiky Helena Houdová, herec pražského divadla Ypsilon Petr Vacek nebo divadelní kritik a publicista Vladimír Just.
 Po čtyřech týdnech vrcholila vyjednávání se správou parku o ukončení blokády, bude-li alespoň jádro pralesa ušetřeno asanační těžby. Správa všechny kompromisní návrhy odmítla. Jako maximální "ústupek" nabídla, že v případě ukončení blokády nebude kácet na Plešném jezeře a kamenném moři, což je de facto bezlesí, a v nepřístupné jezerní stěně a jejím bezprostředním okolí, kde je těžba téměř neproveditelná.
 Psychické napětí mezi lesními dělníky a lidmi blokujícími jejich práci se stupňovalo, verbální agresivita dřevorubců přerostla ve fyzické napadání. V lepším případě se snažili účastníky blokády odtáhnout od porážených stromů, v horším úřadovaly pěsti. Studentovi lesnické fakulty Tomášovi roztrhali pouzdro od fotoaparátu, lesní vílu Petru srazili ranou k zemi tak, že se udeřila hlavou o kámen a musela vyhledat lékařské ošetření. Naštěstí takových útoků nebylo mnoho a správa posléze přestala dřevorubce do Trojmezenského pralesa posílat, avšak pouze po dobu trvání blokády. Všem se ulevilo, ale bylo nutné pokračovat. Nad každým ránem visel otazník, zda dělníci znovu nenastoupí v plné parádě. A ti skutečně občas vyzkoušeli ostražitost blokádníků.
 Dne 29. srpna rozšířili účastníci protestu blokádu na další první zónu - Smrčinu. Cílem této symbolické akce bylo upozornit na to, že za záchranu nestojí jen Trojmezná, ale i další první zóny. Pralesovitý charakter horských lesů na Smrčině byl v době zahájení blokády téměř zlikvidován, provrtán mýtinami "jako ementál". Blokáda vyzvala vedení parku, aby zde kácení zastavilo, neboť pokračování v těžbě bude znamenat propojení vzniklých holin a další rozvracení lesa větrem. Smysl asanačních zásahů zpochybňoval i fakt, že je správa prováděla pozdě, nechala kácet stromy, když už z nich kůrovec částečně vylétal. Marně. Po ukončení dva a půl dne trvající blokády sem správa parku stáhla dřevorubce ze všech okolních lesních úseků, aby Smrčinu dorazili.  V druhé polovině září, kdy kůrovec již většinu napadených stromů z větší části opustil, požádali mluvčí blokády o posouzení situace vyhlašovatele blokády a další přední odborníky ochrany přírody. Z jejich stanoviska cituji:
 "Lesní ekosystémy, které se staly předmětem blokády, mají své absolutně nezpochybnitelné přírodní hodnoty, a proto musí být zachovány ve své současné dynamice jako unikátní srovnávací plocha pro sledování nerušených přírodních procesů ve srovnání s jinými částmi národního parku, na nichž bylo zasahováno. ....
 .... Případné další asanační zásahy by tyto procesy narušily, nikoliv nastartovaly. .......
 .... Doporučujeme blokádu ukončit, protože je nabíledni, že další kácení stromů na Trojmezné v roce 1999 nemá pro asanaci kůrovce smysl a z hlediska poslání národního parku by bylo pošetilou samoúčelností.
RNDr. Jan Farkač, entomolog, Lesnická fakulta ČZU Praha
RNDr. Jan Hošek, ředitel Agentury ochrany přírody Praha, člen  odborného grémia ministra ŽP pro národní parky
RNDr. Jakub Hruška, geochemik, Český geologický ústav Praha, člen  odborného grémia ministra ŽP pro národní parky
Ing. Leo Košťál, Obnova horských lesů, člen odborného grémia  ministra ŽP pro národní parky
Ing. Igor Míchal, předseda Vědecké rady Krkonošského národního  parku, člen odborného grémia ministra ŽP pro národní parky
RNDr. František Pelc, ředitel Správy chráněných krajinných  oblastí ČR, člen odborného grémia ministerstva ŽP pro  národní parky."
Na základě výše uvedeného stanoviska odborníků byla blokáda 21. září 1999 ukončena. V terénu přesto zůstala menší monitorovací skupina lidí připravená zasáhnout v případě, že by se správa národního parku rozhodla přece jen Trojmezenský prales jako poslední srovnávací plochu asanačními zásahy zničit.
 Blokáda Trojmezenského pralesa trvala 8 týdnů, zúčastnilo se jí více než 200 lidí - studentů i těch, kteří si vzali dovolenou či neplacené volno. Jako mluvčí blokády se vystřídali Mojmír Vlašín (ZO ČSOP Veronica), Jaromír Bláha (Hnutí DUHA), Jiří Koreš (Hnutí DUHA Sušice) a Jan Ledvina (soukromý podnikatel, bývalý strážce parku). Byli zde ekologičtí aktivisté, nejvíce z Hnutí DUHA a Dětí Země, ale i dalších organizací - ČSOP, Nesehnutí, Lesoochranárskeho zoskupenia VLK Slovensko, Brontosaura, Beskydčanu, STUŽ, Ligy lesní moudrosti, Přátel Jeseníků - SOJKY, Starých ochránců Jizerských hor, Cally ad. Byli zde lidé, kteří s ekologickými organizacemi nemají nic společného, snad jen to, že nechtěli nechat zničit zbytek pralesa. A byť nepočetní, byli tu také místní občané.
 Byla to první blokáda lesa v naší republice a nejdéle trvající přímá akce v historii českého ekologického hnutí. Skončila úspěšně: Zachováním kontinuity přírodních procesů zabránila zničení Trojmezenského pralesa, zamezila odlesnění suťových svahů a vzniku holin, které by dále rozšiřoval vítr (viz. foto ...). Posunula diskusi o koncepci národního parku a existenci bezzásahových území do veřejného povědomí.
 Neuspěla by bez odhodlání a nesmírného nasazení lidí, kteří na blokádu přijeli. Fyzickou a psychickou zátěž málokdo vydržel déle než pět dní. Jen pro představu: vstávat ve čtyři ráno, mokré boty, mnoho kilometrů pěšky či na kole, déšť, studené jídlo, stálé napětí, není-li někde slyšet motorová pila, nadávky od dřevorubců ..... Obdiv zaslouží ti, kdo v takových podmínkách žili dokonce několik týdnů - Sylva z Prahy, Martin, Petra a Standa z Brna, Zbyněk z Ostravy ... Mnozí přijížděli opakovaně, pokaždé, když "utrhli" z práce pár dní volna, nebo když bylo na blokádě "ouvej" - třeba zedník Zdeněk, který přijel poprvé, když se dočetl v novinách, že jeden z dělníků napadl a ztloukl Petru, benešovský podnikatel John, který vždy dokázal rozhýbat unavená těla a pozvednout slábnoucího ducha, student lesnické fakulty Petr, který přišlapal na kole až z Břeclavi .......... Díky i těm, kdož přijeli na jediný den jako Hanka z Olomouce, která přitom dva dny strávila ve vlaku. .... Dvě stě jmen se na tyto stránky asi nevejde.
Díky za Trojmezenský prales.
Jaromír Bláha, mluvčí blokády, vedoucí programu Lesy v Hnutí DUHA
Publikováno v časopisu Sedmá Generace